Ni är nu framme vid slutet av er andra termin.
Vissa av er ska slutföra sin utbildning, andra går ut i världen.
Jag har för vana att ställa en fråga av yttersta vikt.
Den rör er andliga hälsa.
Önskar ni komma till Gud och bli frälsta?
De som vill bli kristna och frälsta ställer sig på min högra sida.
De av er som står kvar och hoppas bli frälsta-
-ställer sig på min vänstra sida.
- Har ni bett era böner? - Ja.
- Men det rör nog inte Skaparen. - Förstår jag er rätt?
Tror ni att Skaparen är likgiltig inför era synder?
Att Han barmhärtigt ser på er slöhet?
Ni missförstår mig. Jag har inte kommit så långt.
Jag är inte ens väckt än. Hur kan jag då göra bot?
Det bekymrar mig, men mina känslor är vaga.
Frågan är snarare hur långt ni borde ha kommit...
- ...och vad ni borde känna. - Jag känner ingenting.
Jag förstår inte mina synder och hur skulle jag kunna det?
Jag önskar att jag kände som andra, men det är inte möjligt.
En syndare som sätter sig upp mot Gud-
- och som kan underkastas en brinnande, tröstlös evighet.
Men hon känner inget, blir inte orolig-
-och kan inte undfly Guds vrede.
Så den avgörande frågan är...
...om ni kan få skydd i Arken?
Jag är rädd att jag inte kan det.
Ni är ensam i ert uppror, miss Dickinson.
Jag är rädd att det inte finns något hopp om er.
Ja, miss Lyon.
För vart ögonblick av extas får vi ge en ångest till tack
I sträng och skälvande proportion till hur djupt vi drack
Och för varje älskad timma noga betalas får
Med penningskrin fyllda av tårar och bittra torftiga år
Far! Austin! Vinnie!
Min lycka skulle vara fullkomlig om mor var med er.
Resan var för ansträngande för henne.
- Vi är här för att hämta dig. - Du skrev att du var sjuk.
Ja. Vad är det du lider av?
Ett akut fall av evangelisation.
- Ska jag verkligen få åka hem? - Ja.
Vi åker till Amherst via Boston-
- för ett kort besök hos faster Elizabeth.
- Far verkar inte gilla det. - Kvinnor ska inte stå på scenen.
- Men hon har en gåva. - Att man har en gåva är ingen ursäkt.
Vad skulle far vilja att hon gjorde? Sjöng ett kongressbeslut?
- Det beror på tonarten. - Resten är på respektabel tyska.
- Tyskarna gör underbar musik. - Ja.
Engelska språket passar tack och lov inte för sång.
- Men faster älskar psalmer. - Psalmer är en annan sak.
De har absolut ingenting med musik att göra.
- Djävulens musik... - Var inte fånig, Emily.
Åh, liv! Åh, mitt hem!
Ni är så underbara!
Emily.
Varför är du uppe så sent?
- Får jag prata med far? - Självklart.
Som far vet tycker jag om att skriva. Mest brev.
- Men ibland även poesi. - Ja.
Kan jag få skriva under nätterna för att få lugn och ro?
Jag ska inte störa de andra i huset. Jag lovar.
Ja, det får du.
- Det var omtänksamt att be om lov. - Det är fars hus.
Men det är vårt hem, Emily.
Jag... Jag har en sak till att be far om.
- Vad är det? - Jag tror att far är bekant...
...med dr Holland, redaktören för Springfield Republican.
Och Springfield Republican publicerar dikter.
Jag ska skriva till honom. Och om han säger ja, kan du skicka några dikter.
Kära, miss Dickinson. Jag publicerar "Sic transit gloria mundi"-
-eftersom den är minst excentrisk.
De andra dikterna är ballader, barnsliga, som barnramsor.
Men alla språks stora klassiker är skrivna av män, inte kvinnor.
Kvinnor kan tyvärr inte skapa litterära storverk.
Var är Emily? - Emily.
Kom genast hit!
Faster Elizabeth har hyllat familjen Dickinson i 55 strofer.
Och de är urtrista allihop.
- Faster Elizabeth! - Äntligen. Emily.
Du lät mig nästan vänta.
- Vad tycker du om min dikt, Emily? - Den mäter sig med fasters talang.
Jag skulle kunna bli stött över din tvetydiga komplimang.
De bästa komplimangerna är tvetydiga. Det hör till charmen.
- Tyckte du om den, Austin? - Mycket.
Den ställer "Det förlorade paradiset" i skuggan.
Dina barn är för förslagna. En del av mig ogillar det.
Det är hårt sagt.
Om jag får välja mellan förslagna och fogliga barn-
- väljer jag det förra. Foglighet liknar slaveri för mycket.
- Du låter som en abolitionist. - Nej.
- Kristna kan inte förespråka slaveri. - Låt oss inte diskutera det.
- Det är opassande och tröttsamt. - Inte för dem som är förslavade.
- Vi har en Robespierre bland oss. - Nej, inte Robespierre.
- Charlotte Corday, kanske. - Edward.
De är lika hemska som du.
- Du har fått en dikt publicerad. - Ja.
I Springfield Republican.
- Den publicerades anonymt. - Det var excentriskt.
Men under omständigheterna kanske det var bra.
- Alla kan inte vara Milton. - Sura inte, Emily. Det missklär dig.
Poesi är min tröst i evigheten som omger oss alla.
Säg inte så. Det låter inte kristet. - Var är Vinnie?
Här, faster.
Hur står det till med dig?
Jag är som pilgrimen. Strävar efter bättring.
En pilgrim ska bara tänka på andras bättring. Annat är ren fåfänga.
Men faster, fåfänga är en så oförarglig last.
- Ytlig, som de som ägnar sig åt den. - Ingen last är oförarglig.
Tänk bara på Babylon.
- Du då, Austin? - Jag är ingen pilgrim.
- Och dina laster? - Laster är bara förklädda dygder.
Vad anser du om dina barns moraliska slapphet?
Jag föredrar att lyssna och vara tyst.
Då framstår inte fördomarna som åsikter.
Jag blev inte mycket klokare av det gåtfulla svaret.
Faster ska vårda sin okunnighet. Man vet aldrig när man behöver den.
Edward! Dina barn borde skickas upp på sina rum och få stryk.
Lugna dig, Elizabeth.
Ta ett glas vinbärsvin. Gör lasten till ett medicinskt nöje.
- För blodcirkulationen. - Det är inget fel på den.
Hjärtat ber om glädje först
Och sen att slippa sorg
Och sen om något att ta in som lindrar för en stund
Och sen att sova blott
Och så till slut det ber att domaren skall ge det lov
Att slippa vakna mer
Kan du spela någonting, Emily?
- En av de gamla psalmerna. - Naturligtvis.
När jag var mycket ung-
- var det en ung man som gick i vår kyrka.
Han brukade sjunga den.
Han hade en vacker röst.
Så ren.
Han var bara nitton när han dog.
Så.
- Må Gud hålla faster frisk. - När tiden är inne kallar Han på mig.
Jag hoppas faster lever i hundra år.
- Vilken motbjudande tanke. - Säg inte så, faster.
Jag är inte rädd för döden, Emily.
Det borde inte du heller vara.
Om våra själar är redo att möta Gud finns det ingen rädsla.
Han kommer att jämna vägen för oss.
Jag ska be för er alla.
Kom ihåg att hålla ateismen borta.
Och tänk på klockan som tickar fram för oss alla.
- Tick... - ...tack.
- Tick... - Ni är omöjliga allihop!
Jag ville tacka, men hon sov
I sängen, av en sten så trång
Där blommor i buketter låg från resande i fång
Som ville tacka men hon sov
Ja, vägen dit var kort för att få se henne vid liv
Men vägen hem var lång
- Skulle ni kunna le, mr Dickinson? - Det gör jag.
Emily! Emily!
Vi har en gäst.
- Det här är miss Vryling Buffam. - Det låter som ett anagram.
Här är ett liv fördärvat av dopet.
Ni har väl gjort era föräldrar medvetna om det?
- Ja. Men de blev arga. - De förlåter er säkert.
Men förlåter jag dem?
Gick inte ni i skola i Fort Sumter eller något liknande?
- Mount Holyoke. - Ja, något som lät militärt.
- Men det var åratal sen. - Var era studier lika disciplinerade?
Algebra, geometri, naturvetenskap.
Och för anständighetens skull - kyrkohistoria.
Kvinnor ska ha samma möjlighet till utbildning som män, men...
...kyrkohistoria? Det låter lika trist som paradiset.
- Vi hämtade hem henne. - Vantrivdes ni där?
- Hon blev trakasserad. - Det finns trakasserier och tvång.
- Vad utsattes ni för? - En unik blandning av båda.
- Det var förfärligt. - Ja, men... det gör själen stark.
Men vad har det för betydelse när vi alla dör till slut?
- Är ni rädd för döden? - Nej. Jag är rädd för himmelriket.
Jag är rädd för att det ska bli en antiklimax.
Det brukar bli så med fullkomlighet.
- Och helvetet? - Det är säkert ännu tristare.
Däri ligger plågan.
- Följer ni med oss till kyrkan? - Naturligtvis inte.
Det är som att åka till Boston. Man njuter inte förrän man kommer hem.
Vi ska be för att vår avlidna pastors själ ska få vila.
Beror inte det på vart den har tagit vägen?
- Vi ska bli goda vänner. - Självfallet.
Jag är oemotståndlig. Det säger alla.
Ni får visa vem nya pastorn är sen.
- Så att ni kan bli frälst? - Nej.
Så att jag vet vem jag ska undvika.
Njut inte för mycket av bönerna. Det kanske blir en vana.
- Kommer ni till Gud? - Ja.
- Kommer ni ödmjukt? - Jag kommer som mig själv.
Kommer ni till Kristus som advokat? Ni måste komma som syndare.
Gå ner på knä och låt mig be för er.
Sen kan ni be för er själva.
- Och ni, miss Dickinson? - Ja?
- Ska ni inte överlåta er till Gud? - Jag faller inte på knä.
Jag tror att Gud redan har överlåtit sig till mig.
- Tänker du på din själ, Emily? - Så gott jag kan.
- Och helvetet? - Det tänker jag undvika om möjligt.
- Annars får jag uthärda det. - Det var ogudaktigt sagt.
Då ber jag Gud att ursäkta min brist på vördnad.
Låt oss be för alla syndare.
Hur vågar du uppföra dig så? Det är okristligt och opassande.
- Jag vill inte tvingas till fromhet. - Du gör som du blir tillsagd.
Jag vet att fars kristna tillflykt känns tryggare.
Och jag vet att jag verkar motspänstig.
- Men min själ är min egen! - Din själ tillhör Gud.
Om du glömmer det kan du råka illa ut.
- Ja, far. - Och i framtiden uppför du dig...
...som passar den ställning som Gud har kallat dig till.
Ja, far.
God natt, Emily.
God natt, far.
Den här tallriken är smutsig.
Nu är den inte smutsig längre.
Jag hade inte gått så långt. Då hade far skickat mig till militärskola-
- och mor hade broderat någonting med tårar i ögonen.
- Den oföränderliga miss Buffam. - Tyvärr inte.
- Tiden knackar även på min dörr. - Vilka åtgärder vidtar ni?
Jag försöker att inte vara hemma då.
Alla kvinnor bör sträva efter samma beredskap.
Nej. Kvinnor bör sträva efter att vara yngre än sin midja.
Då blir det olustiga ämnet ålder nästan ovidkommande.
- Och vad ska män sträva efter? - Kälkåkning.
- Och i varmare väder? - Filateli.
Det ger sportandets alla faror utan alla vedermödor.
Ert prat är som vanligt förtjusande.
Se det som en stackars, plågad själs utgjutelser.
Mina damer.
- Nu går ni för långt. - Vi försökte vara ironiska.
Kom in.
- Kan du inte följa med till kyrkan? - Nej, far.
- Varför inte? - Gud vet vad som finns i mitt hjärta.
- Jag måste inte sitta i en kyrkbänk. - Du är väl inte så tanklös?
- Din själ är ingen struntsak. - Jag håller med.
Det är därför jag vaktar dess frihet så noga.
Jag tänker, när jag räknar dem, poeter, solen vår
Sen sommar och sen himmelriket och sen vi slutet når
Men kanske ej-den första är ju alltihop i ett
De andra har där ingen rätt den främsta - en poet
En sommar räcker året runt
En sol de unnar sig som öst nog ser som slöseri
Och om nu himmelriket är härligt när de bjuder in
Alla som dyrkar dem
Är då uppgiften för svår att göra drömmen sann
- Vad är det? - Från Austin.
Porträtt av Austin och hans blivande fru Susan Gilbert.
- Austin är lika stilig som alltid. - Men hon ser skräckslagen ut.
Vi måste välkomna henne och visa att vi inte är otrevliga allihop.
Åh, Emily! Min kära!
Det här är en lyx som liknar den i Paris.
I dag ska vi bara vara ytliga.
Och ytlighet ska vara spontan. Annars närmar det sig hyckleri.
- Vi är ytliga, men inte dumma. - Gud förbjude.
Det här är min tredje avslutningsbal utan en gnutta romans.
Är män rädda för en lärarinna som är van att vara självständig?
- Män ska ju vara orädda. - I krig, ja. I religion, alltid.
I kärlek, aldrig.
Titta på den där gudomliga varelsen.
- Vilket ädelt huvud. - Som en romersk kejsare.
- Nero. - Hoppas att han är lika ondskefull.
Om han är förmögen kan vi se hans ondskefullhet som ett felsteg.
Du måste nog göra dig redo för en polka.
Kan jag få nästa dans på ert kort, miss Buffam?
Jag har inget danskort. Jag föredrar att improvisera.
- Är inte det lite riskabelt? - Det är just därför jag gör så.
Mina damer.
- Hur var skönheten? - Han dansar som en isbjörn.
- Och han är arrogant. - Sa du något chockerande till honom?
Bara att jag hade läst "Svindlande höjder". Han blev förfärad.
- Hade han läst den? - Nej.
Så jag sa att det är som att åka till Sodom eller Gomorra-
- och vara besviken över att det inte var Philadelphia.
Hade han sinnesnärvaro nog att skratta?
Nej. Han blev väldigt tyst och luften blev tjock av outtalade svordomar.
Det var ljuvligt. Nu måste jag gå. Miss Buffam har ett hemligt möte.
Det låter syndigt.
En präst sa en gång att jag måste göra bot för mina synder-
-annars skulle djävulen förfölja mig.
"Som en andlig postservice, då?" svarade jag.
Han blev fullständigt tyst. Förfärad, men mållös.
En förlorad själ har ingen morgondag.
- Det räcker med den här dagen. - Jag skulle sakna dig om du flyttade.
- Din ärlighet är makalös. - Ärlighet är inte alltid bäst.
- Är oärlighet det? - Låt oss kalla det "diplomati".
Då kan man vända ett nederlag till en seger.
- Vem sa det? - Antagligen George Washington...
...när han gick över Delawarefloden åt fel håll.
Nu, kära du, måste jag åka.
Kör försiktigt och sätt dig inte upp mot Gud.
- Jag ska sluta joddla. - Mycket klokt.
Sätt fart nu, Pendennis, innan jag kommer på andra tankar.
- Kom in, Emily. - Ska jag stänga?
Nej. Låt den stå öppen.
Det är underbart att höra musiken.
Den påminner mig om när din far och jag var på vår första avslutningsbal.
För många år sen.
- Min syster Lavinia. - Men alla kallar mig Vinnie.
- Min andra syster Emily. - Men alla kallar mig Napoleon.
Du kommer hem och är gift och färdig advokat. Harvard gjorde dig gott.
Men nu ska vi bli grannar. Susan och jag ska flytta till Evergreens.
- Ännu en överraskning. - Och en välkommen sådan.
Austin och jag ska arbeta tillsammans.
Det låter underbart. Tar de glada nyheterna aldrig slut?
Jag välkomnar er båda.
Min son och hans förtjusande fru.
Hans mycket förtjusande fru.
Det här är det största undret av alla.
Att mor stiger ner från Olympen.
Emily överdriver, som vanligt.
Jag lever ett stillsamt liv. Ingen märker att jag är här.
Men om du inte fanns här skulle du lämna en avgrund efter dig.
Bin i lavendern.
Och sen den lata ugglan.
Tänker du gifta dig?
Jag antar att jag kommer att göra det.
Är det inte vad vi alla gör till slut?
Jag vet inte. Jag kan inte se mig själv utan min familj.
Bland främlingar.
Du är en underlig varelse.
- Du har mer djup än någon av oss. - Hur kan du säga så?
- Det har jag aldrig visat prov på. - Kära du.
Du visar inte prov på något. Du avslöjar.
När du någon gång flyttar, skriver du till mig då?
Jag är inte lagd för långa brevväxlingar.
- Jag har ett enkelt sinne. - Men ett gott hjärta.
Låt inte känslorna styra ditt omdöme. Om min framtida man retar upp mig-
- kommer han att tro att han har gift sig med en Borgia.
- Ska du gifta dig? - Jag vill bara ha min familj.
Det är inte perfekt. Det är inget paradis.
Men det är mycket bättre än något jag kan tänka mig-
-eller önska mig.
När du gifter dig...
- ...kommer jag att sakna dig. - Naturligtvis.
Jag vägrar att bli bortglömd.
Emily! Kom ihåg brödet till lantmarknaden i morgon!
Ja! Jag har inte glömt.
Jag känner mig svullen.
De är svullna.
Fötterna också.
- Miss Emily? - Kan ni ta ut brödet ur ugnen?
Behövs det tre personer för att ta upp det?
Du var hård mot Thomas, Margaret och Maggie i går.
- Ja, far. - Du måste bemöta dem med respekt.
De är inga tjänare. De är anställda.
Varför gjorde du så?
För att du så elegant beskrev skillnaden mellan de två.
Jag var väldigt otrevlig i går.
Jag skulle vilja be er alla tre om ursäkt.
- Vi tog inte illa upp. - Betyder det att jag är förlåten?
Jag är verkligen ledsen.
- Men vi har goda nyheter. - Ert bröd vann fem dollar.
Behåll pengarna. Det skulle lindra mitt samvete.
- Det kom på andra plats. - Åh.
Andra plats.
- Hur känns det att vara far, Austin? - Faderligt.
Får jag hålla honom?
- Han ska få heta Edward. - Och kallas Ned.
Jag är Ingen! Vem är du?
Är du Ingen-med?
Då finns det två som vi! Säg inget!
Då sprids vår hemlighet!
Så tråkigt-att vara-Någon!
Så oblygt-att likt en groda-
Dagen lång-berätta var man heter- för ett beundrande kärr!
Far? Vad är det?
- Fort Sumter har blivit beskjutet. - Vad betyder det?
Man tror att Sydstaterna ska lämna unionen.
- Det betyder inbördeskrig. - Blir du inkallad, Austin?
Utan tvivel.
- Du stannar här. - Mina vänner kommer att strida.
Jag betalar 500 dollar så att du får en ersättare.
- Och hur är det med min heder? - Din heder ligger i mina händer.
- Och mitt samvete, far? - Ditt samvete får finna tröst...
- ...i att du gör din plikt som son. - Det kommer att framstå som feghet!
- En belevad ung man säger inte så. - En gentleman förargar honom inte.
Austin. Du är min enda son.
- Jag kan inte låta dig riskera livet. - Snälla far.
- Tvinga mig inte att stanna. - Du får inte åka! Jag förbjuder det!
Jag stannar här.
En ljudlig kamp är mycket djärv men tapprare förbli
Att anfalla med hjärtat och sorgens kavalleri
Vars seger ej nationer ser
Vars fall går folk förbi
Och deras död ej hyllad blir på patriotiskt vis
Till en parad av änglar vi sätter nu vår lit
Rad efter rad, i jämna led var uniform så vit
Det finns ett ord som bär ett svärd
Som spetsar en soldat
Den skjuter sina stavelser och blir sen tyst på nytt
Men var det tog det hör vi nog, på patriotens dag
En man som sista gången tog ett andetag
Var livlös sol än vandrar runt och dagen den än når
Där sker dess tysta anfall Där är dess triumf!
Vi åkte till Gettysburg för att höra talen.
- Edward Everett talade i två timmar. - Väldigt eldande.
- Och presidentens tal? - Lincoln talade bara i tre minuter.
- Var det många där för att lyssna? - Vissa sa att det var 15000.
De flesta var bara ute efter frukost eller souvenirer från slaget.
Det sägs att över 600000 män har stupat.
Och för vad? För att få slut på slaveriet.
- Det borde aldrig ha funnits. - Miss Buffam påverkar dig för mycket.
Om fler män var som hon hade vi kanske sluppit krig.
Hur vågar du banalisera det så? Konflikten handlar inte om kön.
Alla bråk om kön är krig. Det är också slaveri.
Lev som kvinna en vecka så ser du att det varken är behagligt eller banalt.
Så du reser i morgon?
- Hur länge är du borta? - Två månader, kanske.
Båda fall är svåra och båda har domare Lord-
-och du vet hur hård han kan vara.
- Måste du vara borta så länge? - Ja.
Män måste slå sig fram. Det räcker inte att vara anständig.
Och kvinnor? Vad ska de göra?
- Eller ska hon bara vara anständig? - Jag vill inte gräla.
Inte under min sista kväll hemma.
Jag skriver.
- Det lindrar min olycka. - Men ökar min.
Vad gör du uppe så här dags?
Det är nu jag skriver.
Från klockan tre tills det är morgon.
Min far tillåter det. Ingen make skulle göra det.
Jag kom hit. Jag trodde att något hade hänt.
Nej. Det är den bästa tiden.
Det känns som om hela världen sover och är stilla.
Varför dröjde det så länge innan du gick med på att gifta dig med Austin?
Om jag ska vara ärlig...
Tanken på män i det särskilda avseendet...
...gjorde mig alldeles stel.
Även om Austin är...
...väldigt ömsint och tar hänsyn till mina...
...reservationer.
Är den särskilda delen av äktenskapet så hemsk?
Jag gör min plikt.
Men jag har inte bara vunnit en make.
- Jag har fått två systrar också. - Ja.
- Vi ska vara som systrar. - Vi ska dela och läsa allt.
Systrarna Brontë. George Eliot.
Och Gud hjälpe oss- mrs Gaskell också.
Och du har din poesi.
Men du har ett liv.
Jag har en rutin.
Det är Guds enda eftergift till ett hopplöst fall.
Är det inget som ger dig tröst?
De av oss som lever obetydliga liv-
-och har förvägrats...
...en särskild sorts kärlek-
-är bäst på att svälta.
Vi lurar oss själva och sen andra.
Det är den värsta lögnen som finns.
Men när det gäller själen...
...är du obeveklig.
Obeveklighet kan inte ersätta lycka.
Vem är det som kallar?
De kära som Lammet har skrivna i livets bok-
-ropar "Kom! Kom".
Och kyrkan på jorden, Kristi vittnesbörd till världen-
- och kyrkan i himlen, med sina frasande vita skrudar-
- och ljudet från de gyllene harporna säger: "Kom! Kom!"
Och himmelens änglar. Se! Led efter led.
Odödliga furstar, som kretsar runt den eviga tronen.
De har stämt in i ljudet och ropar:
Kom! Kom!
Pastor Wadsworths predikningar gör en andlös.
Den religiösa extasen är underbar.
Men i tystnaden i ens eget rum känns den avlägsen.
Han är ändå lika stilig som han är hänryckt.
Och han är så ren! Som en nybadad kerub.
Och lyckligt gift.
Tänk att få vara trolovad utan svärmeri.
- Man kan alltid hoppas. - Hopp leder lätt till besvikelse.
Och om jag i stället misströstar?
Då får du för långt till hoppet.
Jag har lagt för stor vikt vid vänskap.
När man förlorar vänner till döden är det en djup förlust.
När man förlorar dem till äktenskapet-
- är sorgen lindrigare, men känslan lika stark.
Vi kan varken hålla världen och livet på avstånd eller ignorera dem.
Vi kan göra ännu mer. Vi kan hålla vakt mot dem.
Vad kommer när vår vaka är över?
Evigheten. Och där upplever man ingen förlust.
- Och livet efter detta? - Det kanske blir bättre.
Men det kommer efteråt.
En dag kanske du gifter dig.
Det tror jag inte.
Det är du och Austin som är vackra.
- Jag är en känguru bland skönheterna. - Nej.
Du har ett fint ansikte och en vacker själ.
Den som uppvaktar mig får vara intresserad av zoologi-
-och allt som rör andlighet.
Vi bjuder in pastor Wadsworth på te.
Och mrs Wadsworth.
- Då så. - Men du får lova att uppföra dig.
- Jag vet hur du kan provocera. - Jag ska uppbåda all min värdighet.
Det är det jag är rädd för.
Dricker ni kaffe, mrs Wadsworth?
- Te? - Nej tack.
- Mrs Wadsworth är absolutist. - Gäller inte det alkohol?
För mig gäller det även te.
Det sägs att kineserna dricker te för att det är välgörande.
Jag är glad över att jag inte är kines.
Lemonad?
- Gud har väl inget emot lemonad? - Lättsinnighet och Gud är oförenliga.
Det är nästan oanständigt.
Ett glas vanligt vatten skulle smaka gott.
- Pastor Wadsworth? - En kopp hett vatten, tack.
Vinnie har berättat att ni är poet.
Ja, jag skriver dikter.
Vad anser ni om nutida poeter, som mr Longfellow?
Hans begåvning ligger i att konstatera det uppenbara.
- "Hiawatha" har många förtjänster. - Jag ber om ursäkt.
Men jag måste vara ärlig. "Hiawatha" saknar djup.
Det räcker med att läsa en strof för att se det.
Nej, om man utvinner något ur sanningen får man poesi.
- Ni anser väl att Brontës gör det? - Ja. Och några andra.
Vad får ni ut av de där dystra Yorkshireberättelserna?
Sanningens skönhet. Det bekantas poesi.
- Kan de inte ägna sig åt något sunt? - Då hade de nog virkat i stället.
Skulle ni vilja promenera i vår trädgård?
Nej tack.
Jag besväras av hettan.
Men Charles älskar att vara utomhus. Själv föredrar jag skuggan.
Då tar jag mig friheten att visa er make runt i vår enkla trädgård.
Min syster kan få ha er för sig själv.
Mer vatten?
Tack för er inbjudan, miss Dickinson.
Jag blev väldigt rörd av er predikan.
Jag ville så gärna säga det till er.
Det här är allt jag har att ge er i gengäld.
Var snäll och säg något. Har min poesi några kvaliteter?
Den är anmärkningsvärd.
Kompromisslös, visst. Men det är underbar poesi.
- Hur många har blivit publicerade? - Sju.
- Eller är det elva? Jag minns inte. - Inga fler?
- Inga fler. - Hur kan ni vara så stoisk?
Det är lätt att vara stoisk när ingen vill ha det man har att erbjuda.
Man kan förstås bli uppskattad efter sin död.
Men det ger lika lite tröst som Gud gör.
- Det låter som misströstan. - Nej, det är bitterhet.
Dessutom är ett postumt erkännande-
- bara till för dem som inte var värda uppmärksamhet i livet.
Men ändå...
...så dumt att klaga på framgång.
Men jag skulle vilja bli erkänd innan jag dör.
Om du till hösten kom till mig och sommaren var kort
Den vore som en fluga blott som bara viftas bort
Om jag fick se dig om ett år och månader var tråd
Då gör jag nystan små av dem att lägga i förråd
Om bara sekel det var kvar att räkna på sin hand
Och vika ner ett finger var till sydligare land
Och visste jag att när vi dog att du och jag blev vi
Jag skulle livet kasta bort och göra min sorti
Men nu, när jag ej vet om tiden är långsam eller kvick
Är den som ett ondsint bi som dröjer med sitt stick
Jag måste ha någon som har humor. Någon som kan skratta åt världen.
Att livet på för stort allvar leder till katastrof.
- Har du hittat någon sådan? - Någon har hittat mig.
En mr Wilder, lärare i matematik.
Om han kan finna komedi i täljare och nämnare är jag hans.
- Älskar du honom? - Älskar? Det vet jag inte.
Kärlek är en lockande tanke. Det sägs att den existerar.
Men hur vet man?
- Tänk om man begår ett misstag? - Då ser jag till att få honom mördad.
Sen säger jag att han dog av något slags algebrachock.
- Jag hoppas att du blir lycklig. - Det finns inga garantier.
- Men jag överväger det. - Det låter uppgivet.
Nej. Det är praktiskt.
Och vem vet? Kanske följer kärleken efter?
- Sen kan jag bli självbelåten. - Det blir du aldrig.
Livet överrumplar en, Emily. Man blir det man fruktar mest.
Då ska jag förkasta världen så att det inte inträffar.
Det vore ett misstag. Då förnekar man sin själ det den behöver mest.
- Vad är det? - Sanning. Och erfarenhet.
- Annars är det ett fegt löfte. - Det där var sårande.
Men ärligt.
Motarbeta inte dina laster. Det är dygderna du ska akta dig för.
Austin sa en gång att dygder är förklädda laster.
- Där har vi en man med humor. - Har mr Wilder humor?
På sätt och vis. Han friade per brev-
- så om äktenskapet bli olyckligt lägger jag skulden på postverket.
Foga dig alltid. Håll olydnad hemlig.
Var foglig på ytan. I hjärtat kan man vara hur upprorisk som helst.
- Är inte det hyckleri? - Jo.
Men det älskar vi i USA. Vi tror att det gör oss oförgängliga.
Blanda aldrig ihop inre och yttre fromhet.
- Det är det bara episkopaler som gör. - Men jag är upprorisk.
- Och jag står långt från Guds nåd. - Du står närmare Gud än oss andra.
Leta alltid under ytan, Emily.
- Men var inte rädd för det du hittar. - Kaos.
- Då ska jag syna allt. - Var inte för radikal.
- Det är inte populärt. - Men du är radikal.
Jag kommer att foga mig. För fridens skull eller för att få ett lugnt liv.
Men det kommer inte du att göra. Och jag avundas dig ditt mod.
Jag antar att du kommer att ha en underbar bukett...
- ...och Mendelssohns bröllopsmarsch. - Bukett, ja.
Men inte Mendelssohn. Man ska aldrig spela glad musik vid en vigsel.
- Det är vilseledande. - Du lämnar oss för alltid.
Du får det att låta som om jag ska dö.
Du måste tvinga dig själv att tänka att det inte är så.
USA är det enda landet som ser döden som ett personligt misslyckande.
- Kan jag hämta något åt mor? - Nej, Emily.
Mor har alltid verkat så sorgsen.
Mitt liv har passerat som i en dröm.
Som om jag aldrig har deltagit i det.
Sen Vinnie föddes har ett vemod legat över mig, som...
...jag misstog för tillfredsställelse.
Var vi ett så förfärligt pris att betala?
Nej.
Jag skulle aldrig vilja vara utan er tre.
Att ha mina barn omkring mig - det finns ingen bättre medicin.
Men ibland...
...vid en viss tid på dagen...
...när solen står lågt på himlen-
-och skuggorna blir längre...
...fylls jag av en sådan längtan.
Mitt hjärta blir så tungt.
Det gör så ont.
Min kära.
- Min kära. - Min älskling.
Så ja.
Pastor Wadsworth har gett sig av till San Francisco.
Alla försvinner. Alla ger sig av. Alla överger en.
Rör mig inte!
Medlidande får mig att känna mig motbjudande.
Du lägger för stor vikt vid yttre skönhet.
Det är bara de som är vackra som tycker att skönhet är oviktig.
- Vi andra lever på vår avund. - Du är en underbar person.
- Vad har man för nytta av det? - Du är för hård mot dig själv.
Jag har många brister att rätta till.
Det är skadligt att se för många dåliga sidor hos sig själv.
Pastor Wadsworth är gift.
Din hängivenhet är opassande.
Alla kan inte vara så självbelåtet rättrådiga.
Håna inte andras moral när din egen haltar.
- Syftar du på pastor Wadsworth? - Han är gift.
Du ska inte fästa dig vid någon som inte kan återgälda det.
Du känner honom knappt, förutom genom hans predikningar.
Dessutom är han och mrs Wadsworth väldigt lyckliga.
- Hon har levt ett oklanderligt liv. - Hon har inte levt alls!
Hon är för passiv. Om foglighet var kärlek skulle vi alla leva lyckliga.
Hon är en god maka.
Och jag har aldrig förstått varför du dras till hennes man.
Han är knappast någon mr Rochester och du är verkligen ingen Jane Eyre.
Det var ovänligt sagt.
Förlåt mig.
- Du är inte självbelåten. - Men jag predikar.
Och jag överdramatiserar.
Men nyheterna var...
...är... svåra att höra.
Du är en ynklig figur.
Ska du aldrig uppnå någonting?
Vi växer ur förälskelsen Den i lådan ligger kvar
Tills den har fått den patina
Som gamla kläder har
Herren låte sitt ansikte lysa över dig och vare dig nådig.
Herren vände sitt ansikte till dig och give dig frid.
Vi önskar dig all lycka i världen.
Inga tårar, Emily. Inga tårar.
- Kommer du? - Nej.
Vinka farväl åt henne från mig.
Mot slutet har man enkla krav- lite vatten i ett glas
Och vid en kal och enkel vägg en blomma i en vas
En vän som sörjer och frisk luft och att man då vet om
Att regnbågens färger ej vet att man har lämnat dem
Minns Liemannen med en vänlig blick- nog gjorde han sitt bästa allt
Hur mjukt och skälvande går inte solen ner
I människonaturens Västanland
Förlusten är så stor men ändå finns det kraft
I ensamheten får vi tröst av lyckan som vi haft
Om vi sträcker oss in i tystnaden kan vi inte bli rädda.
För där inget finns, där finns Gud.
Emily?
Du måste äta.
Du måste komma ner nu.
Det har gått tre dagar.
Du är klädd i vitt.
Ja.
Men vi har fortfarande sorg.
Det har jag med.
Emily! Det är mr Bowles.
Han har kommit till Amherst för att träffa dig.
Kom ner nu! Jag vägrar prata med någon som står en trappa upp.
Ursäkta. Jag träffar aldrig någon och vet inte vad jag ska säga.
"Tack för att ni publicerar mina dikter", kanske?
För det är jag mycket tacksam, men...
Ni har ändrat på min interpunktion.
Vad gör ett bindestreck här eller ett semikolon där?
För många ingenting. Men för mig är ändringarna svåra att tåla.
Då ber jag om ursäkt. Jag försökte bara göra dem tydligare för läsarna.
Att vara tydlig är en sak. Att vara uppenbar är en annan.
Den enda som får göra förändringar i dikterna är poeten själv.
- Annars känns det som ett angrepp. - Ni talar och beter er opassande.
Om ni skulle bemöta en friare så skulle han inte komma tillbaka.
- Tror ni att det kommer en sådan? - Naturligtvis.
Till och med för någon som är så svårt att behaga som ni.
Han måste vara imponerande som Disraeli och uppriktig som Gladstone.
Och hederlig som George Washington?
Vilken George?
Emily? Mr Emmons är här för att träffa oss.
- Vår vackra vän? - Kommer du ner?
Nej.
- Varför kommer du inte ner? - Han är vacker och det är inte jag.
- Han beundrar din poesi. - Beundran döljer avundsjuka.
- Och vad döljer avundsjukan? - Beundran.
Han kan komma till foten av trappan.
- Miss Dickinson? - Ja.
- Jag kan inte se er. - Det har ingen betydelse.
Det är första gången jag besöker någon så här.
Det är orättvist att ni kan se mig och jag bara höra er.
Det har ni inte ont av. Det är bättre att höra mig än att se mig.
- Vill ni åka med Vinnie och mig? - Jag lämnar inte min fars mark.
Det var tråkigt, särskilt när värdet är så fint.
Vädret är fint, oavsett om jag åker genom det eller inte.
- Då önskar jag er en god dag. - God dag, mr Emmons.
Han kommer uppför trappan vid midnatt.
Den hägrande mannen i natten.
Ingen vanlig brudgum är han.
Men jag ska vänta-
-i alla mina dagar.
Och han kommer före livet efter detta.
Åh, snälla! Låt honom komma.
Låt honom inte glömma mig!
Emily! Det var strålande.
Ni hade gjort det ännu mer strålande.
Man vinner inte en kvinnas hjärta genom att göra narr av henne.
Ska jag döma skönhet enligt den gängse mallen?
Alla mallar är gängse. Man förlorar respekten för den man känner väl.
Eller så lär man känna den man förlorar respekt för.
- Skönheten ligger i betraktarens öga. - Det är inte sant.
Det påståendet har blivit en kliché.
- Ni är för hård, miss Dickinson. - Och ni spelar martyr för snabbt.
Då säger jag adjö innan blodet flyter.
Det finns sår som inte blöder.
Men de smärtar ändå.
Jag antog att ni ville bli av med mig. Jag menade inte att såra.
Inte jag heller.
Jag vill bara vara ärlig.
- Får jag besöka er igen? - Varför, om ni inte trivs?
- Jag vill inte vara en börda. - En börda kan man lägga ner.
Ni behöver inte vara som Sisyfos.
Åh, Emily. Varför beter du dig så där?
Han är en vänlig man och han blev sårad.
Jag vet inte.
När de kommer för nära känner jag mig kvävd.
Jag längtar efter... någonting.
Men jag är rädd för det.
En man kan älska och sen sansa sig. Men inte jag.
- Du kan inte vara jämlik med en man. - Då vill jag inte veta av kärleken.
- Jag måste kunna andas. - Uppror lockar till vedergällning.
Då ska mitt uppror vara tyst, så att ingen känner mina känslor.
- Gud känner dem. - Men jag är inte gift med Gud.
Men du tillhör Gud och är ansvarig inför honom.
Han vet hur jag kämpar och är barmhärtig.
Och om han inte finns-
-är jag fri för evigt.
Vi vet ej att vi går när vi går bort
Ett skämt, sen går vi ut
Ödet låser sen dörren för gott
Och samtalen är slut
Han fingrar på din själ som på tangenter
Innan stycket börjar- han tar det i etapper-
Ditt sköra jag får vänja sig vid slagets fulla kraft
På avstånd först-långt bort- sen närmare-och så sakta
Att du kan andas lugnt igen och hjärnan-kylas ner
Ett-väldigt-åsknedslag som flår din nakna själ
Har ni haft blod i urinen?
Ja, doktorn.
- Smärtor i ryggen? - Ja.
- Svåra smärtor? - Mycket svåra.
Hon har haft feber och kräkts.
- Och andningen? - Mycket ansträngande.
Ni har alla vanliga symptom på Brights sjukdom.
- Det är en njursjukdom. - Går den att bota?
Inte såvitt jag vet.
Hur ser prognosen ut?
Urindrivande och laxerande medel kan lindra vissa av symptomen.
Men det finns definitivt ingen bot?
Nej.
- Tack, doktorn. - Jag ska följa er ut.
Vår värld är inte slutet. Det finns en annan art-
Osynlig som musik- men ljuder ändå klart-
Den undflyr våra sinnen- filosofin-går bet-
Och genom en gåta till slut går all vår vishet-
De lärda grubblar för att förstå och människor längtar dit-
De har burit spott och spe
Och visat korsfästarnit
Jag kan höra henne sucka innan hon gör det.
Emily. Mor har drabbats av ett slaganfall.
Så ja.
Vi är här för att säga god natt, mor.
Varför?
- Far hade tro. - Och mor hade kärlek.
Hon vann i vänlighet det hon förlorade i styrka.
Er fru spelar underbart, mr Todd.
Allt min fru gör är underbart.
Och hon lägger ner sin själ i det.
Det sägs att alla män som möter henne blir förälskade.
Nej. Det är hon själv som säger det.
Är det här en hemlig repetition eller är den öppen för allmänheten?
Mrs Todd, utgången ligger till höger.
Emily?
Mrs Todd ska lämna oss nu.
- Lämna livet eller det här huset? - Sluta. Hon hör dig.
Adjö, Emily.
Adjö, mrs Todd. Hälsa mr Todd så mycket från mig.
Han har både tålamod och sinnesstyrka.
Jag ska hälsa från er.
Nästa gång du tar farväl av en gäst kan du använda semafor.
Det finns inte flaggor nog för att säga det jag vill säga.
Ta köksuppgången, Austin. Det går snabbare.
Emily, varför beter du dig så?
Nu kommer vi att vara osams i flera dagar.
- Hur är det med Susan? - Bra, tack.
- Hon dricker te med Mabel. - Mrs Todd, den tråkiga narcissisten.
Du tar självförtroende för narcissism och diskretion för tråkighet.
Men kan anklaga mrs Todd för mycket, men inte diskretion.
- Krävs sådan bara av en maka? - Min maka har det bra.
Självklart.
Hon ser säkert otrohet till Schubert som en förtjusande förströelse.
En konstnär är inte bunden av konventioner.
Konstnärer lurar inte sig själva eller sin publik.
När du får någon publik att tala om blir säkert ditt anseende stabilt.
- Susan är oskyldig. - Om du brydde dig om att titta...
...skulle du se att det ligger mer i den oskulden än du anar.
Sluta käbbla!
Mina sympatier ligger helt hos Susan.
Hur skulle du reagera om hon träffade en gift man?
- Jag skulle inte förlåta henne. - Men du beundrar mrs Todd.
En beundransvärd kvinna är en sak. En maka är en annan.
Jag är så nära att förakta dig.
- Tala inte om hur jag ska leva. - Och försök inte rättfärdiga dig.
Det är omoraliskt och uselt.
Susan är en god och intelligent maka.
- Eller föredrar du ytligare behag? - Syftar du på Mabel Loomis Todd?
Säg inte att ni bara är goda vänner. Inte i den halvliggande ställningen.
Ibland är du lika hemsk som din poesi.
Jag undrar om hon beter sig likadant med sin man!
Det finns inget vi kan göra. Mabel tänker fortsätta så här.
Hon kan inte ha några tankar. Hon är för dum för att ha några.
Det var hemskt sagt.
Ser du vilken tarvlig person jag har blivit?
Du är för hård.
Du går till angrepp för att du är sårad eller arg.
Din ilska, tror jag, är ett skydd mot världen.
Hur kan du fortsätta älska mig?
Jag förtjänar det inte.
Du är så lätt att älska.
Åh, Vinnie.
Vinnie.
Du är inte den enda som har haft hemska tankar.
Ja. Jag med.
Jag hoppades att Mabel skulle åka upp med en ballong som exploderade.
Åh, Vinnie. Om du inte är hemskare än så-
-är du fortfarande ett helgon.
Trots explosionen.
Försök att inte reta upp honom.
Har du läst den här artikeln i Springfield Republican?
Nej. Hur så?
Den är skriven av mr Bowles, som jag tror att du beundrar.
- Han är också gift. - Vad står det?
"Varför skriva? En sorts författar- skap, som är allt för vanlig"-
- "vädjar till läsarnas förståelse utan att försöka tilltala dem."
"Man kan kalla den för 'eländeslitteratur'."
"Författarna är kvinnor, begåvade, fyllda av tankar och känslor"-
- "men ömkliga, ensamma och olyckliga."
"Lidandet är sällan hälsosamt. Genren kanske visar sig vara givande"-
- "men alltför ofta fördunklar, tillintetgör och förvanskar den."
"Det är svårt att se föremål genom en dimma av tårar."
"Skissen eller dikten är..."
- Det var grymt gjort. - Livet är grymt.
Och grymheten har ingen moral.
Hur är det med dig? Austin var grym.
Han försvarade sin ståndpunkt.
Eller ska vi kalla det för poetisk frisläppthet?
Jag kan inte förstå hur han kan vara så förälskad i henne.
Hon har en man som borde tillfredsställa henne på alla sätt.
Det sägs att mr Todd...
Det är ett veneriskt fall.
- Hur vet du det? - Det går rykten.
Nu kanske du kan bli mer välvilligt inställd till Mabel.
Det tvivlar jag på.
Mrs Todd må ha sina privata bekymmer-
- men de ursäktar inte Austins otrohet.
Min en gång älskade bror har bedragit Susan på vidrigast möjliga vis.
Det finns inga helgon. Du dömer hårt för att du upphöjer människor.
Lägre förväntningar leder till synd.
Och fasta principer kan leda till intolerans.
Och hur är det med integritet? Austin höll hårt på den förr.
Nu verkar den vara ett hinder som man kastar åt sidan.
Integritet kan göra en lika skoningslös.
- Och hör jag till den kategorin? - Ibland, ja.
Vi är bara människor, Emily.
Ställ oss inte vid skampålen för det.
Du har rätt.
Naturligtvis.
Jag önskar att jag var lika vänlig som du.
Om jag klandrar Austin-
- beror det på att mina egna brister är lika stora.
Man blir det man fruktar mest.
Och jag har blivit bitter.
Trots din häftighet-
- har du en själ som alla skulle vara stolta över.
Åh, Vinnie. Vinnie.
Varför har världen blivit så otäck?
Vi hade färdats långt och hade nästan nått
Den punkten på tillvarons väg där Evighet tog vid
Med bävan gick vi fram med motvilliga kliv
Mot skogen där de döda bor till skogen utan liv
Att vända om gick ej- för vägen bak var stängd
Och evigheten låg framför
Med Gud vid varje grind
Emily. Lugn, Emily.
Lugna dig.
- Finns det inget att göra, doktorn? - Hon ska få mer kloroform.
Emily.
Emily. Vi är här.
Det är ingen fara. Så ja. Lugn.
Så ja. Bra. Bra. Andas, Emily.
Så ja. Så ja.
Doktorn?
Lugn.
Mitt liv tog slut två gånger förr
Men kvar jag har att se
Om evigheten visar mig att något mer ska ske
Så stort, så hopplöst att förstå För avskeden som sker
Är allt vi vet om himmelen och helvetet än mer
Farväl till livet jag levde till den värld jag vant mig att vara
Kyss kullarna från mig en enda gång
Nu är jag redo att fara!
På döden väntade jag ej
Han väntade på mig
I vagnen rymdes endast vi
Och med oss Evigt liv
Vi körde lugnt-helt utan hast och jag hade lagt bort
Mitt arbete och nöjen med för artighetens skull
Vid skolan såg vi barnens spring på rasten i en ring
Vi åkte längs med åkrarna
Och sjönk i solens sken
Nej, det var den som sjönk
Vi darrade när daggen kom
Min skrud var tunn som spindelväv min kappa täckt av tyll
Vi stannade framför ett hus som såg ut som en hög
Man kunde knappast se dess tak det kvar i marken smög
Och det var flera sekler sen
Men känns som mindre än en dag
När jag förstod att hästarna
Mot evigheten drog
Det här är mitt brev till världen som aldrig skrev till mig-
Det enkla som naturen sa- milt och majestätiskt
Bära hennes budskap fram till händer jag ej ser
För hennes skull-goda-landsmän
Bedöm mig milt-jag ber
Dikter i översättning av Ellen Löfmark, Lennart Nyberg-
- Patrik Reuterswärd, Ann-Marie Vinde och Stina Hedin
Översättning: Stina Hedin www.btistudios.com